Title: Positiivisen oppimisen teoria
Course: Sosiaalinen inkluusio > Section: Positiivinen oppiminen menetelmänä

Positiivisen oppimisen periaatteet

Positiivinen oppimisen periaatteet ovat peräisin positiivisesta psykologiasta, positiivisesta kasvatuksesta ja niihin liittyvistä aloista. Seuraavassa joitakin positiivisen oppimisen keskeisiä piirteitä:

1. Vahvuusperustainen lähestymistapa: Positiivinen oppiminen keskittyy opiskelijoiden vahvuuksien, lahjakkuuksien ja positiivisten ominaisuuksien tunnistamiseen ja vaalimiseen sen sijaan, että keskityttäisiin pelkästään heidän heikkouksiinsa tai puutteisiinsa. Huomaamalla ja hyödyntämällä sitä, mitä opiskelijat tekevät hyvin, opettajat voivat parantaa heidän sitoutumistaan, itseluottamustaan ja yleistä suoriutumistaan.
2. Hyvinvoinnin edistäminen: Positiivinen oppiminen pyrkii edistämään opiskelijoiden emotionaalista, sosiaalista ja psykologista hyvinvointia akateemisen menestyksen lisäksi. Tämä sisältää sellaisten oppimisympäristöjen luomisen, joissa opiskelijat tuntevat olevansa turvassa, arvostettuja ja oyhteydessä toisiinsa. Nämä tunteet edistävät heidän yleistä onnellisuuttaan  ja tyytyväisyyttään elämäänsä.
3. Kasvun ajattelutapa: Positiivinen oppiminen kannustaa kehittymismyönteiseen ajattelutapaan. Siinä opiskelijat uskovat, että heidän kykynsä ja älykkyytensä voivat kehittyä ponnistelun, sinnikkyyden ja takaiskuista oppimisen kautta. Tämä ajattelutapa edistää sitkeyttä, optimismia ja halukkuutta kohdata haasteet kasvun mahdollisuuksina.
4. Positiiviset suhteet: Positiivisiten suhteiden rakentaminen opiskelijoiden ja opettajien välille sekä vertaisten kesken on olennainen osa positiivista oppimista. Turvallinen ja kunnioittava vuorovaikutus edistää luottamusta, yhteistyötä ja yhteenkuuluvuuden tunnetta. Se myös parantaa opiskelijoiden motivaatiota, sitoutumista ja akateemista suoriutumista.
5. Luonteen vahvuuden kehittäminen: Luonteen vahvuuksien, kuten uteliaisuuden, luovuuden, sinnikkyyden, empatian ja periksiantamattomuuden, tunnistaminen ja kehittäminen sisältyvät positiiviseen oppimiseen. Kannustamalla opiskelijoita tunnistamaan ja hyödyntämään ainutlaatuisia vahvuuksiaan, opettajat voivat auttaa heitä menestymään sekä akateemisesti että inhimillisesti.
6. Sosiaalinen ja emotionaalinen oppiminen (SOcial and Emotional Learning, SEL): SEL on olennainen osa positiivista oppimista. Se keskittyy opiskelijoiden sosiaalisten ja emotionaalisten taitojen kehittämiseen. Näihin kuuluvat itsetuntemus, itsesäätely, empatia, viestintä ja suhteiden rakentaminen. Nämä taidot ovat ratkaisevan tärkeitä akateemiselle menestykselle, ihmissuhteille ja yleiselle hyvinvoinnille.
7. Positiivinen palaute ja vahvistaminen: Positiiviseen oppimiseen kuuluu rakentavan palautteen antaminen opiskelijoille, kehuminen ja työntekoon, edistymiseen ja saavutuksiin rohkaiseminen. Onnistumisten– suurten tai pienien – juhliminen edistää positiivista oppimiskulttuuria ja motivoi opiskelijoita pyrkimykimään huippusuorituksiin.
8. Kannusta itsereflektioon: Edistä itsearviointia ja itsereflektiota auttaaksesi opiskelijoita ymmärtämään edistymistään ja asettamaan realistisia tavoitteita.

Kaiken kaikkiaan positiivinen opettamisella pyritään tuottamaan oppimiskokemus, joka ei ainoastaan varusta opiskelijoita tiedolla ja taidoilla, vaan myös antaa heille valmiudet kukoistaa yksilöinä, elää täysipainoista elämää ja antaa oman panoksensa yhteiskunnan hyväksi.

Positiivinen oppiminen koostuu kolmesta pääelementistä: fyysisestä ympäristöstä, sosiaalisesta ympäristöstä sekä emotionaalisesta ympäristöstä. Jotta millä tahansa laadukkaalla opetusstrategialla olisi vaikutusta, näiden elementtien on oltava sopusoinnussa keskenään.

Emotionaalinen ympäristö

Opiskelijoiden on myös oltava henkisesti valmiita osallistumaan oppimiseen. Akateemisten saavutusten merkityksen tunnustamisen lisäksi on tärkeää, että opiskelijat kehittävät aitoa intohimoa oppimiseen ja löytävät iloa ja arvoa koulutuspolkunsa jokaisesta vaiheesta.

Motivaatio on keskeisessä asemassa kestävämpien, luokkahuoneen haasteista tehokkaasti selviytyvien oppijoiden kasvattamisessa. Koulut voivat toteuttaa monipuolisia käytäntöjä, joiden tavoitteena on kehittää oppilaiden sisäistä ja ulkoista motivaatiota. Nämä motivaatiotekijät täydentävät toisiaan, mikä edellyttää yksilöllistä, kunkin opiskelijan ainutlaatuisiin tarpeisiin räätälöityä lähestymistapaa.

Mitä on motivaatio koulutuksessa?

Motivaatio määritellään innostukseksemme tehdä jotain. Se on jokaisen toiminnan takana peruste. Motivaatio on syy – tai syyt – toimia tai käyttäytyä tietyllä tavalla. Se auttaa meitä asettamaan tavoitteen ja saavuttamaan sen. Termi 'motivaatio' on johdettu latinan verbistä 'movere', joten kirjaimellisesti se on jotain, mikä pitää meidät liikkeessä.

Koulutuksessa motivaatio auttaa opiskelijoita keskittymään tärkeään tavoitteeseen tai lopputulokseen. Näin tehdessään he eivät häiriinny mahdollisista häiriötekijöistä ja pystyvät siksi ylläpitämään keskittymistään pidempiä ajanjaksoja. Opiskelijat, jotka ovat motivoituneita, osoittavat tavoitekeskeistä käytöstä. He ovat aloitteellisia, osoittavat sitkeyttä, hyödyntävät uteliaisuuttaan ja välittävät muista sekä kunnioittavat työtään. Heillä on valmiudet ohjata omaa oppimisprosessiaan.

On ratkaisevan tärkeää löytää tapoja lisätä motivaatiota luokkahuoneessa, sillä se mahdollistaa:

- Käyttäytymisen muuttamisen
- Osaamisen kehittämisen
- Uteliaisuuden herättämisen
- Tavoitteiden asettamisen
- Kiinnostuksen kohteiden löytämisen
- Tulevaisuuden suunnittelun
- Lahjakkuuksien vaalimisen
- Sitoutumisen lisäämisen

Taitavat opettajat voivat saada oppilaat innostumaan oppitunnista tai tietystä työstä, mutta heidän motivoimisensa paremmiksi, todellisen potentiaalinsa saavuttamiseen pyrkiviksi oppijoiksi, voi olla uskomattoman haastavaa. Varsinkin kun kokemuksemme motivaatiosta on usein tiedostamaton. Motivoimattomat opiskelijat ovat usein irtautuneita tai tyytymättömiä, mikä voi johtaa häiritsevään käyttäytymiseen.

Oppilaiden itsetuntemus on perustavanlaatuisen tärkeää. R. Kretschmann selittää syvällisessä analyysissään oppimishäiriöistä ja epäonnistumisen pelosta, miten on hyödyllistä, yksilön motivaatioiden ja tunteiden diagnosoinnin jälkeen, "yrittää muuttaa henkilön subjektiivisia uskomuksia, jotta hän tuntee itsensä päteväksi, tehokkaaksi ja omaksuu attribuutiomalleja, jotka vakauttavat persoonallisuutta". Toisin sanoen hän ehdottaa työskentelyä tavalla, joka mahdollistaa yksilön itsearvioinnin: omien vaikeuksien tiedostaminen on ensimmäinen askel niiden ratkaisemiseen.

Positiivinen oppimisympäristö

Mikä se on?

Positiivinen oppimisympäristö on yksi taitopohjaisen terveyskasvatusluokituksen kriittisimmistä osista. Se on oppimisympäristö, joka edistää opiskelijoiden hyvinvointia, kannustaa sisäiseen motivaatioon, edistää luottamusta ja keskinäistä kunnioitusta sekä tukee henkilökohtaista ja akateemista kasvua. Tämän tyyppiselle ympäristölle on ominaista useat yhdessä toimivat, tekijät, jotka edistävät optimaalista oppimista ja yksilöiden kokonaisvaltaista kehitystä.

Positiivinen oppimisympäristö luodaan, kun arvostat osallistavaa opetusta ja oppimista, ja kun opiskelijoiden kesken sekä sinun ja opiskelijoiden välillä vallitsee luottamus ja hyvä vuorovaikutus. Todelliseen osallistumiseen ja oppimiseen sitoutumiseen johtavan luottamuksen luomiseksi sinun on ensin luotava tarvittavat puitteet luomalla oppimisympäristö, jossa kaikki opiskelijat tuntevat itsensä arvostetuiksi ja autetuiksi. On monia osatekijöitä, jotka vaikuttavat positiivisen oppimisympäristön luomiseen. Aivan aluksi, positiivisen oppimisen ympäristöjen tulisi tarjota turvallisuuden ilmapiiri, jossa riskinottoon kannustetaan. Siellä on avointa ja aitoa keskustelua, luottamusta ja kunnioitusta vaalitaan ja positiivinen vuorovaikutus on normi. Tämä saavutetaan luomalla positiivinen ajattelutapa.

Miksi se on tärkeää?

Positiivinen ja tarkoituksenmukainen oppimisympäristö voi lisätä iloa ja sitoutumista. Se voi myös auttaa rikastuttamaan opetusta ja oppimista sekä parantamaan akateemista suoriutumista. Siksi on olennaista, että koulut pyrkivät varmistamaan, että ne tarjoavat oppilailleen parhaan mahdollisen oppimisympäristön.

Tehokkaat oppimisympäristöt edistävät vahvaa yhteisöllisyyden tunnetta, jolloin opiskelijat tuntevat itsensä arvostetuiksi, kunnioitetuiksi ja olevansa yhteydessä toisiin. Toimivien suhteiden rakentaminen ja ylläpitäminen ikätovereiden ja henkilökunnan kanssa voi myös edistää opiskelijoiden yhteenkuuluvuuden tunnetta ja tarjota heille tärkeitä roolimalleja. Tiedämme, että tämä voi auttaa parantamaan mielenterveyttä. Opiskelijoille, joiden kotiolot ovat epävakaat tai arvaamattomat, turvallinen ja ystävällinen oppimisympäristö koulussa voi auttaa tarjoamaan varmuutta ja luottamusta.

Positiivisen oppimisympäristön luominen on ratkaisevan tärkeää opiskelijoiden menestyksen ja yleisen hyvinvoinnin kannalta. Koulutuspsykologi Shawn Achorin mukaan tutkimukset osoittavat, että positiivinen luokkahuoneilmapiiri on ratkaisevan tärkeää opiskelijoiden menestykselle. Olonsa onnellisiksi, sitoutuneiksi ja autetuiksi tuntevat opiskelijat oppivat paremmin ja saavuttavat potentiaalinsa.

Martin Seligman, yksi positiivisen psykologian perustajista, korostaa myös positiivisen oppimisympäristön merkitystä ja toteaa: "Opettajat, jotka luovat positiivisen oppimisympäristön, voivat vaikuttaa paitsi oppilaiden akateemiseen menestykseen myös heidän emotionaaliseen ja sosiaaliseen hyvinvointiinsa."

'The Journal of Positive Psychology' -lehdessä julkaistussa artikkelissa Fredrickson ja Losada (2005) korostivat positiivisen opettaja-oppilas-suhteen merkitystä painottaen, että "vähintään viisi positiivista vuorovaikutusta jokaista yhtä negatiivista vuorovaikutusta kohden on olennaista tehokkaan oppimisympäristön edistämiseksi."

Luodakseen positiivisen oppimisympäristön opettajat voivat omaksua erilaisia strategioita. Koulutuspsykologian professori Richard Ryanin mukaan "Opiskelijoiden itsenäisyyden tukeminen sekä positiivisen ja kohdennetun palautteen antaminen ovat ratkaisevan tärkeitä luotaessa oppimisympäristöä, joka edistää sisäistä motivaatiota ja opiskelijoiden hyvinvointia."

Lisäksi Decin ja Ryanin (2000) tekemä tutkimus on osoittanut, että "opiskelijat, jotka tuntevat olevansa autettuja, päteviä ja yhteydessä muihin, ovat motivoituneempia ja sitoutuneempia oppimiseen."

Positiivinen oppimisympäristö on välttämätön opiskelijoiden menestykselle ja hyvinvoinnille. Panostaminen positiivisuutta, yhteistyötä ja keskinäistä tukea edistävän ympäristön luomiseen,  on ratkaisevan tärkeää akateemisten saavutusten ja opiskelijoiden emotionaalisen hyvinvoinnin edistämiseksi.

Kuinka teemme sen?

Kysy opiskelijoilta

Keskustele opiskelijoiden kanssa selvittääksesi, miltä positiivinen ympäristö heidän mielestään näyttää. Tämän tulisi kattaa tarvittavat fyysiset, sosiaaliset ja emotionaaliset seikat. Harkitse työryhmän perustamista tai kyselyiden lähettämistä, jotta opiskelijoiden ääntä kuultaisiin mahdollisimman paljon.

Kun he esimerkiksi pohtivat fyysistä oppimisympäristöään, pitäisivätkö he uutta värimaailmaa oppimista edistävänä? Haluaisivatko he suunnitella oman reflektiotilansa – alueen, joka on varattu hiljaisuudelle, ajatuksille ja levolle? Nuorten suunnittelijoiden kilpailun järjestäminen on harkitsemisen arvoinen asia aina, kun uudistat koulun tiloja.

Personoi

Muista, että oppimisympäristö, jonka luot opiskelijoillesi, on mukautettava vastaamaan yksittäisten opiskelijoiden tarpeita. Opiskelijat, joilla on viestinnän tukitarpeita ja/tai erityisiä opetustarpeita, saattavat esimerkiksi tarvita mukautuksia välittömään ympäristöönsä, jotta he voivat saavuttaa  oppimistavoitteensa.

Jotkut opiskelijat, myös ADHD:stä kärsivät, voivat hyötyä seisomapöydistä, kun taas toiset, esimerkiksi autistiset oppilaat, voivat hyötyä vähäisen stimulaation rauhallisesta ja jäsennellystä ympäristöstä. Lisäksi jotkut opiskelijat, esim. dysleksiasta kärsivät, voivat hyötyä päivittäisistä aikatauluista ja muistutusten näkyvillä olemisesta. Lisäksi opiskelijat, joilla on sosiaalisia, emotionaalisia ja mielenterveydellisiä tarpeita, voivat hyötyä itsehoitopakkauksista oppimisympäristössään. Itsehoitopakkaukset ovat opiskelijoiden tekemiä, ja ne täytetään esineillä, jotka saavat heidät tuntemaan olonsa rauhalliseksi. Esimerkiksi valokuva, kangaspala, laventelipussi tai simpukankuori. Jos opiskelija alkaa tuntea olonsa ahdistuneeksi, hän voi ottaa pakkauksensa ja viettää aikaa katsomalla kutakin esinettä, jonka on pakkaukseen sisällyttänyt.

Kun olet tietoinen jokaisen oppilaasi tarpeista ja seuraamalla, miten nämä tarpeet muuttuvat ajan myötä, pystyt tekemään oikeita valintoja opetuksen ja oppimisympäristön luomisessa ja mukauttamisessa.

Osallistu

Tarjoa opiskelijoille pääsy rikastuttavaan ja mukaansatempaavaan oppimiseen. Kartoita maksimaalisen tehokkuuden varmistamiseksi opetussuunnitelmaa koko koulussa, jotta opiskelijat voivat luoda yhteyksiä ja rakentaa aiemmin oppimansa pohjalle. Tämä edistyksellinen lähestymistapa opetussuunnitelman hallintaan auttaa sinua edistämään uteliaisuutta ja inspiraatiota oppijoissa.

Harkitse moniaistista lähestymistapaa osallisuuden lisäämiseksi ja uteliaisuuden herättämiseksi. Tämä on erityisen tärkeää, kun tuetaan erityisopetuksen tarpeessa olevia oppilaita.

Samoin mieti tarkkaan, miten kommunikoit opiskelijoiden kanssa, jotta oppituntisi olisivat mahdollisimman vaikuttavia. Täältä voit selvittää lisää siitä, miten viestiä tehokkaasti luokkahuoneessa.

Anna intohimosi aiheeseen loistaa. Muista, että innostus on tarttuvaa.

Rakenna resilienssiä

Opettajien tulisi luoda kokeilun kulttuuri. Opiskelijoiden on ymmärrettävä, että virheiden tekeminen on olennainen osa oppimista. Uudelleentekeminen ja tarkistaminen antavat opiskelijoille mahdollisuuden vahvistaa ymmärrystään. Jos opiskelija sanoo sinulle, että hän "ei osaa" tehdä jotain, korjaa häntä sanomalla: "et osaa tehdä sitä vielä". Tämä kasvun ajattelutavan lähestymistapa on erityisen tärkeä perusopetuksessa, jotta nuoret tuntevat olevansa paremmin valmistautuneita kaikkiin haasteisiin, joita he saattavat kohdata yläkoulussa. Tämä positiivinen vahvistaminen myös muistuttaa oppilaitasi jatkuvasti siitä, että välität heistä jokaisesta yksilöllisesti ja että olet sitoutunut heidän menestymiseensä.

Palkinto

Katso kaikkia oppilaitasi jatkumona ja hyväksy neurodiversiteetti. Opiskelijasi tulevat luoksesi erilaisin tarpein, kokemuksin, tavoittein ja taitotasoin. Olipa kyseessä pieni askel tai suuri harppaus, he ansaitsevat tuntea ylpeyttä itsestään.

Muista, että palkintojen ei tarvitse olla aineellisia. Pelkästään kertomalla opiskelijalle tarkalleen, mitä he tekivät hyvin ja kehumalla heitä siitä, voi olla riittävää.

Palkintojen ohella varmista, että sinulla on selkeät menetelmät haastavan käyttäytymisen käsittelemiseksi. Löydät neuvoja käyttäytymisodotusten asettamiseen täältä.

Kulttuuri

Kulttuuri käsittää monimutkaisen joukon ajatuksia, symboleja, käyttäytymismalleja ja asenteita, jotka ovat historiallisesti välittyneet, valikoituneet, omaksuttu ja jaettu laajalti tietyn yhteisön yksilöiden keskuudessa. Nämä elementit muokkaavat sitä, miten yksilöt käsittävät maailmaa ja ovat vuorovaikutuksessa sen kanssa niin käytännöllisellä kuin älyllisellä tasolla. Tärkeää on, että kulttuurin merkityksen määrittelee sitä harjoittava yhteisö.

Kulttuurin reifikaatio

Reifikaatio tapahtuu, kun abstrakteista käsitteistä, kuten kulttuurista, tehdään kiinteitä ja staattisia kokonaisuuksia, jotka muistuttavat aineellisia esineitä. Tätä ilmiötä havaitaan, kun kulttuuri pelkistetään joukkoon muuttumattomia piirteitä, jotka ovat kuin reseptin ainesosat ja määrittelevät henkilön kuulumisen tiettyyn ryhmään. Tästä näkökulmasta kulttuuri menee päällekkäin identiteetin käsitteen kanssa.

Kulttuurinen relativismi

Kulttuurirelativismi on lähestymistapa, joka tarkastelee käyttäytymistä ja arvoja niiden laajemmassa kontekstuaalisessa kehyksessä. Se mahdollistaa monimuotoisuuden ymmärtämisen kannustamalla yksilöitä näkemään itsensä toisten silmin. Periaatteessa kulttuurirelativismi helpottaa vertailuja eri kulttuurien välillä, korostaen niiden moninaisuutta ja monimuotoisuutta.

Etnosentrismi

Etnosentrismi on termi, jonka kehitti sosiologi W.G.. Sumner ja se viittaa taipumukseen arvioida muita ryhmiä omien kulttuuristen normien ja arvojen perusteella. Tämä voi johtaa oman kulttuurin yliarviointiin ja muiden aliarviointiin, mikä usein johtaa väärinkäsityksiin, konflikteihin ja jopa alistamiseen. Etnosentrismin tunnistaminen ja käsitteleminen on ratkaisevan tärkeää keskinäisen ymmärryksen ja kunnioituksen edistämiseksi monimuotoisissa yhteisöissä.

Kulttuurienvälinen pedagogiikka

Globalisaation ja yhteenliittyneisyyden aikakaudella koulutuksen on omaksuttava kulttuurienvälinen lähestymistapa. Kulttuurienvälinen pedagogiikka edustaa paradigman muutosta, jossa identiteetin ja kulttuurin käsitteet nähdään staattisten sijaan dynaamisina ja kehittyvinä. Se korostaa kokemusten rikkautta ja kasvun mahdollisuuksia, joita kohtaamiset eritaustaisten ihmisten kanssa tarjoavat.

Strategiat monimuotoisten luokkahuoneiden inkluusioon

1. Eriytetty opetus: Räätälöidään opetusmenetelmät, sisältö ja arviointi yksilöllisiin tarpeisiin, huomioiden Vygotskyn lähikehityksen vyöhyke (Zone of Proximal Development, ZPD). Tarjotaan tukea opiskelijoille heidän täyden potentiaalinsa saavuttamiseensa.
2. Yhteisöllinen oppiminen: Kannustetaan ryhmätyöskentelyä vertaistuen ja vuorovaikutuksen edistämiseksi, jolloin opiskelijat voivat ottaa oppia toistensa vahvuuksista ja kokemuksista.
3. Kulttuurisesti reagoiva ympäristö: Luodaan ystävällinen ilmapiiri, jossa arvostetaan opiskelijoiden erilaisia kulttuurisia ja kielellisiä taustoja, ja otetaan perheet mukaan kulttuurikasvatukseen helpottamaan integroitumista oppimisyhteisöön.
4. Kielenvaihto: Pedagoginen strategia, joka sisältää kahden kielen vuorottelun opetuksessa ja oppimisessa. Se haastaa perinteiset kielirajat ja antaa opiskelijoille mahdollisuuden käyttää monikielisiä taitojaan syvällisemmän ymmärryksen ja osallistavan oppimiskokemuksen saavuttamiseksi.

Omaksumalla nämä strategiat opettajat voivat luoda inklusiivisia oppimisympäristöjä, joissa kaikki opiskelijat tuntevat itsensä arvostetuiksi, huomioiduiksi ja voimaantuneiksi.

Miten mukauttaa työympäristö ja opetusmateriaali eri oppimistyyleihin sopiviksi?

Kaikilla opiskelijoilla tulisi olla yhtäläinen mahdollisuus menestyä koulutuksessa. Tämä riippumatta heidän taustastaan, akateemisesta kyvystään ja kognitiivisesta tasostaan. Jotta kouluyhteisö olisi turvallinen ja ystävällinen, sen on omaksuttava ja arvostettava monimuotoisuutta ja yksilöllisiä eroja.

Siksi kaikkien koulujen tulisi edistää osallistavaa käytäntöä sekä opetusmenetelmissään että koulutustoiminnassaan. Tämä artikkeli keskittyy siihen, miten tämä liittyy varhaisiin vuosiin ja inklusiivisen lähestymistavan omaksumisen hyötyihin.

Inklusiivinen käytäntö on kasvatuksellinen lähestymistapa, joka tunnistaa ja hyväksyy oppilaiden väliset erot varmistaen, että kaikki oppilaat voivat päästä käsiksi opetussisältöön ja osallistua oppimiseensa täysipainoisesti. Se tunnistaa jokaisen opiskelijan ainutlaatuisuuden ja mukauttaa oppitunnit ja aktiviteetit sen mukaisesti.

Tämä lähestymistapa huomioi myös opiskelijoiden monimuotoisuuden tuomat edut oppimisympäristöön. Inklusiivinen käytäntö tarjoaa laajalti etuja niin opiskelijoille, opettajille kuin perheille:

1. Monimuotoisuudesta ja tasa-arvosta opettaminen: Inklusiivinen käytäntö auttaa opiskelijoita ymmärtämään ja arvostamaan monimuotoisuutta, ja se edistää tasa-arvoa kaikkien yksilöiden kesken.
2. Opiskelijoiden empatian ja sensitiivisyyden kehittäminen: Altistamalla opiskelijat eroavaisuuksille, inklusiivinen käytäntö edistää heidän empatiaansa ja sensitiivisyyttään ihmisiä kohtaan, jotka saattavat olla erilaisia kuin he itse.
3. Ystävyyssuhteiden, itseluottamuksen ja minäkuvan parantaminen: Inklusiiviset luokkahuoneet kannustavat positiivisiin sosiaalisiin vuorovaikutuksiin, lisäävät oppilaiden itseluottamusta ja parantavat heidän minäkuvaansa arvostamalla heidän yksilöllisiä vahvuuksiaan ja panostaan.
4. Lisäopetusstrategioiden tarjoaminen opettajille: Inklusiivinen käytäntö kannustaa opettajia tutkimaan erilaisia opetusmenetelmiä kuten ongelmanratkaisua, tiimityötä ja yhteistyötä, jotta he pystyisivät vastaamaan oppilaidensa moninaisiin tarpeisiin.
5. Vanhempien luottamuksen edistäminen (nuorten oppijoiden kanssa): Vanhemmat tuntevat olonsa rauhalliseksi tietäessään, että heidän lapsensa hyväksytään ja heitä tuetaan kouluympäristössä, mikä lisää heidän luottamustaan lastensa menestykseen.

Vaikka ei olisikaan olemassa erityistä, yksinomaan inklusiivisille käytännöille omistettua lainsäädäntöä, , on tärkeää, että opiskelijoiden kanssa työskentelevät varmistavat, että jokaista opiskelijaa kohdellaan tasapuolisesti. Julkaisut, kuten 'The Equality Act 2010 and Schools', korostavat, että syrjintä oppilasta kohtaan näiden suojeltujen ominaisuuksien perusteella on lainvastaista. Inklusiivinen käytäntö puoltaa oppilaiden monimuotoisuuden hyväksymistä syrjinnän sijaan.