Title: Ableismi ja vammaisuusennakkoluulo
Course: Sosiaalinen inkluusio > Section: Tiedostamaton ennakkoasenne

Johdanto

Maailmanlaajuisesti vammaisuus vaikuttaa yli miljardiin ihmiseen. Se sisältää fyysiset, kehitykselliset, neurologiset, psykiatriset ja aistivammat. Jotkut vammat ovat vakavia, toiset lieviä. Jotkut ihmiset syntyvät vammaisina. Muut vammautuvat onnettomuuksien, loukkaantumisten tai sairauksien kautta. Joskus vammaisuus on tilapäistä, joskus elinikäistä. Vaikka tietyt vammat ovat ilmeisiä, voivat monet olla huonommin havaittavissa tai jopa näkymättömiä, mukaan lukien oppimiseen, tarkkaavaisuuteen, mielenterveyteen tai krooniseen kipuun liittyvät vammat. Lisäksi monet ihmiset ovat monivammaisia. Heillä voi olla useita ilmeisiä tai vähemmän ilmeisiä vammoja tai niiden yhdistelmä.

Tästä syystä vammaisyhteisö edustaa erittäin monimuotoista joukkoa yksilöitä, jossa on vaihtelua aina vamman tyypistä ja näkyvyydestä siihen, miten he suhtautuvat vammaisuuteen ja niihin resursseihin, jotka ovat heidän käytettävissään tuen saamiseksi. On tärkeää tunnistaa, että vaikka vammaisuus saattaa luoda yhteisiä kokemuksia, sillä on ainutlaatuisia vaikutuksia jokaisen yksilön päivittäiseen elämään. Eikä mikään näistä eroista ole parempi tai huonompi, tai enemmän tai vähemmän mukautusta ansaitseva.

Ableismi määritellään "joukoksi uskomuksia tai käytäntöjä, jotka vähättelevät ja syrjivät ihmisiä, joilla on fyysisiä, älyllisiä tai psykiatrisia vammoja, ja usein perustuvat oletukseen, että vammaiset ihmiset tarvitsevat 'korjaamista' jollakin tavalla".

Teoreetikot ovat tehneet ”inklusiivisessa luokkahuoneessa” löydöksiä, jotka haastavat ableismin. Berry (2011) väittää, että "opettajien toteuttama inklusiivinen koulutus johtaa hyötyihin, kuten akateemiseen menestykseen, lisääntyneeseen vertaisten hyväksyntään ja rikkaampiin ystävyyssuhteisiin, korkeampaan itsetuntoon, vetäytymisohjelmiin liittyvän leimautumisen välttämiseen ja mahdollisiin kouluvuosien jälkeisiin elinikäisiin hyötyihin". Tällaisia hyödyllisiä lopputuloksia voidaan havaita , kun kouluissa otetaan käyttöön inkluusio. Inklusiivisessa luokkahuoneessa kaikkien oppilaiden tarpeet täytetään, ja samalla voidaan työskennellä ableististen uskomusten torjumiseksi.

Inklusiivisen luokkahuoneympäristön luominen vaatii tietoa, koulutusta ja harjoittelua.

Opettajat, jotka toteuttavat inkluusion onnistuneesti, integroivat vammaiset oppilaansa luokan työhön mukauttamalla opetusesityksiään sekä tapaa jolla oppilaat vastaavat; usein sellaisilla tavoilla, joita muut oppilaat eivät edes huomaa. Omaksumalla yleisen saavutettavuuden ja kaikki opiskelijat huomioivan opetuksen suunnittelun (UDL) periaatteet he käyttävät monenlaisia opetusmenetelmiä, jotka ovat kaikkien opiskelijoiden saatavilla ja erityisen hyödyllisiä joillekin heistä.

Ableisimin ja vammaisuusennakkoluulon määritelmä

Ableismi viittaa vammaisia ihmisiä kohtaan kohdistuviin ennakkoluuloihin ja syrjintään. Ableismi on laajalle levinnyt syrjinnän ja ulkopuolelle sulkemisen järjestelmä, joka sortaa ihmisiä, joilla on henkisiä, emotionaalisia ja fyysisiä vammoja.

Se perustuu ajatukseen, että vammaiset ihmiset ovat vähemmän arvokkaita kuin ei-vammaiset ihmiset. Se luo kahtiajaon niiden välille, jotka sosiaalisesti konstruoidaan kykeneviksi tai vammaisiksi. Ableismi kuvaa vammaisuutta vikana eikä erona.

Ableismi ylläpitää negatiivista näkemystä vammaisuudesta. Se kehystää vammattomuuden ihanteena ja vamman virheenä tai poikkeavuutena. Se on eräänlaista systeemistä sortoa, mikä vaikuttaa vammaisiksi identifioituviin ihmisiin sekä kehen tahansa, jonka muut kokevat vammaiseksi.

Kuten muidenkin syrjinnän muotojen kohdalla, ihmiset eivät aina tiedä ajattelevansa tai käyttäytyvänsä ableistisella tavalla. Tämä johtuu siitä, että ihmiset oppivat ableismia muilta, tietoisesti tai tiedostamatta. Ableismi on toinen erittäin yleinen implisiittinen ennakkoluulo vammaisia ihmisiä kohtaan.

Ableismissa kohdellaan huonosti sellaisia henkilöitä, joilla on erilaisia kykyjä ja jotka eivät sovi yhteiskunnan määräämiin normalisoituihin standardeihin (Gabel, 2005). Ableismi on "vammaisten syrjintää työkykyisten hyväksi" (Gabel, 2005).

Ableismi on fyysistä; esimerkiksi rakennukset ilman ramppeja, kyltit ilman pistekirjoitusta tai aistiystävällisen valaistuksen puuttuminen.  Se on poissulkevaa; esimerkiksi, ei tarjota tekstitystä tai järjestetä tapahtumaa esteettömässä paikassa.

Ableismi on tunkeilevaa; esimerkiksi uskomus, että sinulla on oikeus kysyä, miten henkilö vammautui, tai olla uskomatta, että henkilö, jolla on näkymätön vamma, on oikeasti vammainen.

Ableismi on alentavaa; esimerkiksi olettaa, että vammaiset ihmiset ovat vähemmän kykeneviä tai että heidän kykynsä tehdä tavallisia asioita on inspiroivaa.

On olemassa erilaisia malleja, joita käytetään vammaisuuden selittämiseen. Se lähestymistapa ja malli, jonka päätämme omaksua, vaikuttaa väistämättä käsityksiimme ja siitä seuraavaan käyttäytymiseemme vammaisia ihmisiä kohtaan.

Opettajille ja kasvattajille tällä on vaikutusta sekä siihen miten oppilaat luokkahuoneessa kokevat ja havaitsevat vammaisuuden että siihen, miten ympäristöä voidaan muokata helpottamaan jokaisen ilmaisua ja kasvua.

Alla on kuvattu kaksi vammaismallia: Lääketieteellinen malli vs. sosiaalinen malli.

Esimerkit ableismista vaihtelevat hienovaraisista kommenteista avoimeen vihamielisyyteen ja aggressioon sekä vähemmän ilmeisiin jokapäiväisiin vuorovaikutustilanteisiin.

Joitakin esimerkkejä näistä ovat:

- Kysyä joltain, mikä heissä on "vikana"
- Sanoen: "Et näytä vammaiselta," ikään kuin tämä olisi kohteliaisuus
- Vammaisen henkilön näkeminen poikkeuksellisena, koska he ovat saavuttaneet tyypillisiä asioita, kuten luoneet uran
- Olettaa, että fyysinen vamma on laiskuuden tai liikunnan puutteen seurausta
- Kyseenalaistaa, onko henkilön vamma todellinen
- Tunnustaa vain ne vammaisen henkilön poikkeukselliset piirteet, jotka liittyvät heidän vammaansa
- Sulkea pois vammaiset tai erityistarpeiset ihmiset ryhmätyöstä, jotta ei tarvitsisi muokata tai sopeuttaa tällaisia toimintoja
- Leimaamalla vammaisen opiskelijan ”sellaiseksi”, sen sijaan, että häntä pidettäisiin yksilönä kuten kaikkia muita, toiveineen ja unelmineen.
- Vammaisten ihmisten aliarvostaminen, koska he toimivat yhteiskunnassa eri tavalla kuin useimmat ihmiset, ja siksi heihin kohdistuu alhaisemmat odotukset
- Katsoa vammaisia ihmisiä säälien tai ajatella, että heissä on jotain korjattavaa
- Vammaisen opiskelijan oireen (esim. keskittymisvaikeudet ADHD:n vuoksi) väärintulkitseminen käytösongelmaksi

”Näkymättömien” tai ”piilossa olevien” vammojen huomioimisen tärkeys

On olemassa kolme pääasiallista vammaisuustyyppiä, jotka eivät välttämättä ole heti näkyvissä:

- Oppimisvaikeudet, jotka estävät keskimääräisiä tai keskimääräistä älykkäämpiä opiskelijoita käsittelemästä helposti ja luotettavasti erilaisia informaatiotyyppejä . Esimerkiksi dysleksiset opiskelijat kärsivät havaitsemisvajauksesta, mikä estää heitä tulkitsemasta kirjainten tai numeroiden järjestyksiä. On tärkeää ymmärtää, että oppimisvaikeudet eivät heijasta opiskelijan älykkyyttä, fyysistä tai emotionaalista terveyttä tai kulttuurista tai sosioekonomista taustaa. Yleisesti ottaen erilaisten opetusmenetelmien käyttö parantaa tällaisten oppijoiden oppimista. Tämä sopii kaikille muillekin opiskelijoille, sillä se antaa heille mahdollisuuden hallita aineistoa, joka saattaa olla yhdessä tietyssä muodossa ollessaan saavuttamattomissa.. Useimmat opiskelijat tietävät, mitkä oppimisen muodot tai modaliteetit toimivat heille parhaiten.
- Lievät tai kohtalaiset aistivajeet (heikko näkö, lievä kuulovamma) tulisi huomioida sopivalla istumajärjestelyllä, huoneen valaistuksella tai muilla ympäristön järjestelyillä.
- Krooniset vammat (diabetes, kohtausoireet, sydän- tai hengitystiesairaudet, punahukka, syöpä, AIDS) voivat häiritä kestävyyttä, keskittymiskykyä ja valppautta. Tällaisten opiskelijoiden läsnäolo ja suorituskyky voivat olla epäsäännöllisiä, ja he saattavat tarvita joustavuutta tehtävien aikataulutuksessa.

Itsereflektio ja toiminta

Pohdi kutakin alla olevista kysymyksistä. Harkitse onko, ja missä määrin vastauksesi on saanut vaikutteita vammaisiin ihmisiin liittyvistä stereotypioista ja ennakkoluuloista ja/tai objektiivisista faktoista, sekä todellisista kokemuksista heidän kanssaan. Ajattele todellista tilannetta tai tuntemaasi vammaista henkilöä oppilaitoksessasi tai henkilökohtaisessa elämässäsi. Vastaustesi kirjoittaminen on ensimmäinen askeleesi tullaksesi tietoiseksi ennakkoluuloistasi ja ymmärtääksesi, miksi meillä on niitä.

Vastauksiasi voidaan käyttää avoimessa keskustelussa kollegoidesi kanssa, vastauksia vertaillen.

1. Mitä oletuksia teen ihmisten kyvyistä heidän ulkonäkönsä tai vammaisuutensa perusteella?
2. Kun tapaat vammaisen henkilön, näetkö henkilön vamman ennen kuin näet henkilön?
3. Kun ajattelet henkilöä, jolla on vamma, keskitytkö asioihin, joita hän voi tehdä, vai niihin, joita hän ei voi tehdä? Mistä saat tiedot, jotka toimivat näkemystesi perustana? Kysytkö vai tarkkailetko vammaista henkilöä?
4. Onko mielestäsi "vammainen" negatiivinen sana? Jos näin on, mitä sanoja pitäisi käyttää sen sijaan?
5. Käytätkö termejä kuten "normaali" tai "vammaton" erottaaksesi vammaiset ja vammattomat henkilöt toisistaan?
6. Milloin olet käyttänyt ableistista kieltä, kuten "vaisu", "tyhmä" tai "hullu"?
7. Toimitko säälivästi tai alentuvasti vammaisia ihmisiä kohtaan?
8. Ajatteletko, että vammaisella henkilöllä on todennäköisesti vain tietynlaisia uramahdollisuuksia? Jos näin on, millaiset urat ja miksi?
9. Koetko vammaisten henkilöiden olevan riippuvaisia tai avun tarpeessa verrattuna vammattomiin henkilöihin? Perustatko oletuksesi henkilökohtaisiin kokemuksiin vai muihin lähteisiin? Jos jälkimmäinen, mitkä ovat lähteet?
10. Puhutko suoraan vammaiselle henkilölle vai osoitatko sanasi häntä saattavalle henkilölle?

Tässä muutamia kysymyksiä liittyen vammoihin, joita saatat kohdata oppilaitoksessasi:

1. Koetko mielenterveysongelmista kärsivät ihmiset väkivaltaisina tai vaarallisina? Jos näin, niin mihin tietoihin perustuen?
2. Pidätkö henkilöitä, joilla on älyllisiä vammoja tai kehitysvammoja, riippuvaisina niistä, jotka huolehtivat heistä? Koetko heidät haavoittuvaisiksi? Ystävällisiksi ja anteliaiksi? Viattomiksi ja hyväluontoisiksi?
3. Luuletko, että CP-vammaisilla henkilöillä on myös kognitiivisia heikentymiä?
4. Pidätkö henkilöitä, joilla on piileviä vammoja, kuten psykiatrisia sairauksia, oppimisvaikeuksia, kroonista väsymysoireyhtymää, niveltulehdusta ja sydänsairauksia, vammaisina?
5. Luuletko, että autismia sairastavat henkilöt: Ovat kehitysvammaisia? Eivät pysty tuntemaan tai ilmaisemaan tunteita? Ovat väkivaltaisia? Omaavat savant-kykyjä tai poikkeuksellisia taitoja? Voidaanko heidät parantaa?
6. Uskotko, että pyörätuolissa olevilla henkilöillä on henkisiä vammoja?
7. Ajatteletko, että vamma ei ole niin paha tai olematon, jos et näe sitä?
8. Uskotko, että oppimisvaikeuksista kärsivillä henkilöillä on: Alhaisempi älykkyysosamäärä? Huonompi motivaatio? Tarvitseeko heidän yrittää enemmän?
9. Miten tunnistan ja haastan omat ableistiset ajatukseni ja käyttäytymiseni?

Työkalut ja strategiat

Ensimmäinen askel on olla tietoinen stereotypioistasi ja ennakkoluuloistasi.

Ensimmäinen askel on olla tietoinen kielenkäytöstäsi . Sanoilla on voimaa. Kieli, jota käytät, voi vaikuttaa yksilön käsitykseen itsestään tai muista.

Kieli on sekä verbaalista että ei-verbaalista. Kehonkieli ja parakieli viestivät usein enemmän kuin merkitykset, jotka ilmaisemme eksplisiittisesti sanoilla.

Ole tietoinen viestijä luokkahuoneessa.

TEE

- Ota katsekontakti ja puhu suoraan opiskelijalle, ei muiden opiskelijoiden tai avustajan kautta
- Kysy puhevammaisilta opiskelijoilta, mitkä viestintätavat ovat heille mukavimpia
- Käytä kunnioittavaa, mutta tavallista kieltä ja sävyä opiskelijoiden kanssa auttaaksesi heitä tuntemaan itsensä osaksi yhteisöä

ÄLÄ TEE

- Älä ole riippuvainen opettajasta tai avustajasta opiskelijan kanssa viestimisessä
- Älä arvaa, mitä opiskelija yrittää ilmaista sanallisesti tai fyysisesti – Arvaamisen sijaan pyydä selvennystä.
- Älä oleta, että opiskelija ei ymmärrä perusohjeita, ellei sinulla ole selkeää osoitusta tästä
- Älä käytä ableistista kieltä, kuten "sokea sokeaa taluttaa" tai sanomalla, että kiireinen päivä oli "hullu"

Yritä jättää ennakkoluulot opiskelijoistasi syrjään ja ole avoin uudelle ja mahdollisuuksille. Kehittämällä aitoa arvostusta jokaista ainutlaatuista oppilasta ja heidän yksilöllisiä elämiään kohtaan luodaan rajattomia mahdollisuuksia myötätunnolle.

Opetussuunnitelma ja oppimateriaalit

Kannusta representaatiota. Pyrkikää sisällyttämään vammaiset ihmiset näkyviin rooleihin koulussa. Kutsu eri tavoin vammaisia vieraileviksi puhujiksi , ja varmista, että vammaiset ihmiset ovat tarkasti ja asianmukaisesti edustettuina koulun opetussuunnitelmassa ja oppimateriaaleissa. Varmista, että opetusmateriaalit ovat saatavilla kaikille opiskelijoille sopivissa muodoissa (esim. pistekirjoitus tai suurikokoinen teksti näkövammaisille opiskelijoille, digitaalinen teksti opiskelijoille, joilla on lukemisesteitä) hyödyntäen saatavilla olevia digitaalisia työkaluja ja välineitä.

Organisaatiotasolla sovellettava työkalu

Kaikenlaisten ennakkoluulojen tai puolueellisuuden voittaminen alkaa henkilökohtaiselta tasolta, mutta kulttuurinen mielenmuutos kohti hyveellistä käyttäytymistä ammatillisessa koulutusympäristössä vaatii avoimuutta ja keskustelua sekä poliittisella että organisatorisella tasolla. Inklusiiviset koulutuspoliittiset linjaukset käsittelevät nimenomaan ableismia. Näiden käytäntöjen tulisi tarjota selkeät ohjeet sopivasta käytöksestä ja kielenkäytöstä, saavutettavuudesta sekä sisällön että oppimistilan osalta, sekä kurinpitokäytänteistä suhteessa ableistiseen käytökseen.

Alla olevat kysymykset on suunniteltu herättämään pohdintaa siitä, mitkä oppimisympäristön osa-alueet voidaan ottaa huomioon ja muokata, jotta luotaisiin osallistavampi ympäristö.

Jokainen opettaja voi olla positiivisen muutoksen tekijä.

Tarkastellaan ableismia koulussasi

1. Miten käytänteemme tarjoavat yhtäläiset mahdollisuudet vammaisille opiskelijoille?
2. Millä tavoin tilamme ovat fyysisesti esteettömiä ja osallistavia eri tavoin vammaisille ihmisille?
3. Miten opetussuunnitelmamme, toimintamme ja tapahtumamme juhlistavat ja edustavat vammaisuutta ihmisen monimuotoisuutena?
4. Miten edistämme ymmärrystä vammaisuudesta, osallisuudesta ja ableismin vastustamisesta?
5. Mitä mekanismeja meillä on käytössä ableismin tunnistamiseksi ja käsittelemiseksi, kun sitä ilmenee?
6. Milloin opiskelijat ja henkilöstö, joilla on vamma, ovat edustettuina johtamis- ja päätöksentekotehtävissä? Milloin he eivät ole? Ja miten voimme korjata sen?
7. Miten voimme edistää osallistavaa oppimisympäristöä, johon jokainen opiskelija tuntee kuuluvansa?

Luo "Rohkea luokkahuone" -aktiviteetti oppilaidesi kanssa

Yksi strategia edistää osallistavia ja turvallisia kouluja on kannustaa opettajia kehittämään luokkahuoneeseen ryhmäohjeita kunnioituksesta ja turvallisuudesta. Nämä luokkahuoneen ohjeet voidaan luoda monin eri tavoin ja luettelo sisältää tyypillisesti suosituksia, kuten:

- Jaa puheaikaa
- Kuuntele aktiivisesti
- Osoita empatiaa
- Kunnioita luottamuksellisuutta
- Osallistu täysin
- Oleta hyvää tahtoa
- Ota huomioon tunteet ja toiset ihmiset.

On tärkeää mennä vieläkin pidemmälle ja sisällyttää mukaan rohkeuden ja urheuden käsite, etenkin kun luokassa tutkitaan ennakkoluuloihin, puolueellisuuksiin ja epäoikeudenmukaisuuteen liittyviä kysymyksiä.

”Rohkea” määritellään seuraavasti: “Omata tai osoittaa fyysistä, emotionaalista tai moraalista voimaa vaikeuksien, vaaran tai pelon edessä”. Kun olet rohkea, teet jotain, mikä on sinulle vaikeaa. Luokkahuoneessa tai ryhmässä rohkeus kulkee molempiin suuntiin: antaminen ja vastaanottaminen. Tämä tarkoittaa riskin ottamista jakaa jotain, joka on vaikeaa tai pelottavaa. On myös rohkeaa kuunnella ja kuulla vaikeita asioita, joita ihmiset saattavat sinulle kertoa. Rohkea tila on sellainen, jossa hyväksymme, että tunnemme olomme epämukavaksi ja ehkä jopa puolustavaksi.

Rohkean tilan yhteisluominen opiskelijoiden kanssa

- Pyydä opiskelijoita määrittelemään rohkea.

Voit käyttää yllä olevaa määritelmää ("omata tai osoittaa fyysistä, emotionaalista tai moraalista voimaa vaikeuksien, vaaran tai pelon edessä") tai keksiä sellaisen, joka sopii sinulle ja oppilaillesi.

- Pyydä oppilaita sulkemaan silmänsä ja ajattelemaan aikaa, jolloin he tunsivat olonsa rohkeaksi; pyydä sitten heitä jakamaan joitakin mieleen tulleita kuvia, ajatuksia, tunteita ja käyttäytymismalleja (sanoilla tai kuvilla tai millä tahansa muulla ilmaisukeinolla)
- Pyydä opiskelijat keskustelemaan pareittain (tai pienissä ryhmissä ) ja vastaamaan seuraaviin kysymyksiin:
  - Mitä rohkeus merkitsee sinulle?
  - Milloin viimeksi tunsit olosi rohkeaksi koulussa?
  - Mitä tarvitset tunteaksesi olosi rohkeaksi tässä luokkahuoneessa?
- Pyydä oppilaita jakamaan ajatuksensa ääneen tai kirjoittamaan ne post-it-lapuille, jotka voidaan asettaa luokkaan kaikkien nähtäville. Näihin keskusteluihin ja jaettuihin ajatuksiin pohjautuen, pyydä opiskelijoita luomaan yhdessä ohjeet rohkeudelle luokkahuoneessa.
- Varmista, että kaikki opiskelijat ovat yhtä mieltä ohjeista; joko suullisen sopimuksen, allekirjoitetun sitoumuksen tai ohjeet luettelevan julisteen kautta.

Ohjeet rohkeille tiloille/luokkahuoneille ESIMERKKI

(On aina parempi luoda nämä ohjeet yhdessä opiskelijoiden kanssa)

1. Ole avoin erilaisille ja useille näkökulmille ja näkemyksille, erityisesti niille, jotka poikkeavat omistasi.
2. Jos ihmiset jakavat kokemuksia ja tunteita, jotka ovat sinulle vieraita, osoita kunnioitusta ottamalla ne vakavasti ja ymmärtämällä vastauksesi vaikutus.
3. Tutki, tunnista ja tunnusta etuoikeutesi.
4. Vaikka olosi olisikin epämukava tai epävarma, osallistu ja ota riskejä.
5. Tee tilaa jakamalla puheaikaa; yritä puhua niiden jälkeen, jotka eivät ole puhuneet.
6. Kuuntele aktiivisesti, jopa ja erityisesti silloin, kun ihmiset sanovat asioita, joita on vaikea kuulla.
7. Etsi tapoja haastaa muita kunnioittavasti ja huolehtivasti ja ole avoin haastamaan omia näkökulmiasi.
8. Tee kovasti töitä, ettet jää puolustuskannalle jos ihmiset kyseenalaistavat sanomasi tai sanojesi vaikutuksen.
9. Sitoudu luottamuksellisuuteen äläkä paljasta, mitä ihmiset sanovat; ota samalla vastuu tärkeiden viestien ja teemojen jakamisesta ryhmän/luokan ulkopuolella.

Muut resurssit

Davis, B. G. (2009). Työkaluja opettamiseen. John Wiley & Sons. https://cft.vanderbilt.edu/wp-content/uploads/sites/59/Tools-For-Teaching.pdf

Guglielmi, A. (2017). Ableismin haastaminen ja poikkeuksellisten oppilaiden tukeminen tavallisessa luokkahuoneessa. https://tspace.library.utoronto.ca/bitstream/1807/77034/1/Guglielmi_Andrea_201706_MT_MTRP.pdf

Puu, N. (2022). Ableismi 101. Kliinisen psykologian foorumi. https://explore.bps.org.uk/highwire_display/entity_view/node/62447/full