Title: 2.4. Aineeton kulttuuriperintö - tarinat, tavat ja tapahtumat
Course: Päämajan tuntija > Section: 2. Paikalliskulttuuri, museot ja savolaisuus

Aineeton kulttuuriperintö näkyy tavassa puhua, juhlia, kertoa tarinoita ja olla yhdessä. Tässä osassa tarkastellaan, miten nämä näkymättömät kulttuurin kerrokset vaikuttavat matkailijan kokemukseen.

Aineettomalla kulttuuriperinnöllä tarkoitetaan kaikkea sellaista elävää ja jatkuvasti uudistuvaa kulttuuria, joka ei ole esineissä tai rakennuksissa, vaan ihmisten taidoissa, tavoissa ja tarinoissa. Se sisältää muun muassa suulliset perinteet (kuten tarinat, kansanrunot, murteet, sananlaskut), esittävän taiteen (musiikki, tanssi, teatteri), erilaiset sosiaaliset käytännöt, rituaalit ja juhlat (vaikkapa vuotuisjuhlat, karnevaalit, uskonnolliset menot), luontoa ja maailmankaikkeutta koskevat tiedot ja perinteet (perinteinen ympäristötieto, kansanparannus, sääennustukset) sekä perinteiset käsityötaidot. Oleellista on, että yhteisö itse pitää näitä perinteitä tärkeinä ja siirtää niitä eteenpäin arjessa ja juhlassa – näin aineeton perintö elää ajassa ja mukailee uusia tilanteita, säilyttäen silti ytimensä. UNESCO on vuodesta 2003 alkaen korostanut tällaisten elävien perinteiden suojelua omalla sopimuksellaan, jonka myös Suomi on ratifioinut. Suomessakin on koottu satoja esimerkkejä elävästä perinteestä kansalliseen luetteloon (Museoviraston ylläpitämä Elävän perinnön wikiluettelo), josta löytyy kaikkea pääsiäiskokkojen polttamisesta ja käsityötekniikoista sairauksien hoitoperinteisiin ja kansantansseihin. Useita suomalaisia perinteitä on nostettu myös Unescon kansainvälisille listoille – esimerkiksi saunomiskulttuuri (suomalainen sauna) ja pohjoismainen puisia limisaumaveneitä koskeva perinne on hyväksytty ihmiskunnan aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Nämä ovat tunnustuksia siitä, että tietyt arkisetkin tavat ja taidot omaavat universaalia arvoa ja ainutlaatuisuutta.
Matkailun näkökulmasta aineeton kulttuuriperintö on aarreaitta. Siinä missä perinteiset nähtävyydet – museot, muistomerkit, rakennukset – edustavat paikan aineellista kulttuuriperintöä, tuovat aineettomat ainekset matkakokemukseen syvyyttä ja autenttisuutta. Nykymatkailija ei tyydy vain katsomaan, vaan haluaa yhä useammin osallistua ja elää mukana paikallisessa kulttuurissa. Esimerkiksi pelkkä keskiaikaisen linnan näkeminen Savonlinnassa on vaikuttavaa, mutta monen matkailijan muisto syvenee entisestään, kun hän saa linnassa kokea perinteisen oopperajuhlan tunnelman – kansainvälisen tason esityksen keskellä suomalaista järvimaisemaa, jossa yli satavuotinen festivaaliperinne herää eloon juuri siinä historiallisessa ympäristössä. Aineeton perintö, kuten festivaalit, markkinat, paikalliskeittiö ja kertomukset, erottaa matkakohteen muista ja luo sille oman identiteetin.
Aitous ja elämys: Aineeton kulttuuriperintö tarjoaa matkailijalle usein juuri niitä aitoja elämyksiä, joita hän matkaltaan etsii. Aidolla tarkoitetaan sitä, että perinne on syntynyt paikallisten tarpeista ja haluista, ei pelkästään matkailijoita varten. Esimerkiksi perinteinen kyläjuhla tai satokauden markkinat, jossa paikallisetkin viettävät aikaa, antaa matkailijalle ikkunan aitoon paikalliselämään. Osallistumalla ”niin kuin paikalliset” – vaikkapa tanssimalla kesäyön lavatansseissa tai kantamalla soihtua osana kylän pimeän aikaan järjestettävää kekrijuhlakulkuetta – matkailija saa unohtumattoman kokemuksen ja tuntee kuuluvansa hetkeksi yhteisöön. Tällaiset elämykset synnyttävät vahvoja muistoja ja kertomuksia, joita matkailija vie mukanaan kotiin kerrottavaksi eteenpäin.
Monet matkailuorganisaatiot ja yrittäjät ovat huomanneet, että tarinallisuus ja perinne ovat loistavia keinoja erottua ja luoda vetovoimaa. Kuten eräässä matkailuasiantuntijoiden työpajassa todettiin: mitä omaperäisempiä ja yllättävämpiä yhdistelmiä keksitään, sitä hienompia matkailukokemuksia voidaan tarjota. Esimerkiksi pelkkä luonnossa patikointi on jo monelle mieluisaa, mutta jos siihen liittää mukaan paikallisen oppaan kertomat tarinat metsänhaltijoista ja muinaiset tavat lukea säätä luonnosta, muuttuu retki sekä viihdyttäväksi että opettavaiseksi. Samoin ruokailemalla tavallisessa ravintolassa matkailija saa vatsansa täyteen, mutta ruokailu paikallisten perinteiden hengessä – sanotaan vaikka kalastajan kodassa nuotion äärellä, jossa samalla kerrotaan tarinoita muikunpyynnistä – vie elämyksen aivan uudelle tasolle. Paikkaan sidottu sisältö tuntuu aidommalta ja erityisemmältä. Tästä syystä termit kuten ”Live like a local” eli ”elä kuin paikallinen” ovat tulleet matkailumainoksiin: ne viestivät, että vierailija pääsee osalliseksi jostain aidosta, ei vain katsojan rooliin.
Aineettoman kulttuuriperinnön tuominen osaksi matkailua hyödyttää myös kohdeyhteisöä. Parhaimmillaan perinteen esiintuominen matkailussa lisää paikallisten ylpeyttä omasta kulttuuristaan ja kannustaa perinteen vaalimiseen. Esimerkiksi jokin hiipumassa ollut taito tai tapa saatetaankin elvyttää uudelleen, kun huomataan matkailijoiden siitä innostuvan. Näin on käynyt vaikkapa monille ruokaperinteille: kun matkailijat alkoivat kiinnostua perinteisistä ruoista, paikalliset tuottajat ja kokit innostuivat tuomaan vanhoja reseptejä takaisin pöytään – tästä on esimerkkejä eri puolilta Suomea, kuten ruisleivonnan, juustonvalmistuksen tai jopa muinaisolut sahtin paluu ravintoloiden tarjolle. Matkailijoiden ”ulkopuolinen arvostus” voi siis nostaa oman kulttuuriperinnön arvoa yhteisön silmissä.
On kuitenkin tärkeää huomioida, että aineettoman kulttuuriperinnön hyödyntämisessä on toimittava kunnioittavasti ja kestävällä tavalla. Perinteiden esittäminen matkailijoille täytyy tehdä yhteisön ehdoin: niiden, joiden perinnettä on, tulee saada määritellä miten ja millä ehdoilla sitä jaetaan. Muuten on vaarana niin sanottu kulttuurinen omiminen tai kaupallistaminen, jossa perinteen alkuperäinen merkitys katoaa. Tällaista on tapahtunut maailmalla – ja meillä Suomessakin – esimerkiksi alkuperäiskansojen perinteiden kohdalla. Väärin on, jos matkailun nimissä esitetään vaikkapa saamelaista joikua tai asuja ilman saamelaisten omaa osallisuutta ja lupaa. Vastuullisessa kulttuurimatkailussa otetaan yhteisöt mukaan: he päättävät, mitä perinteitä haluavat jakaa, miten matkailijat voivat niihin osallistua, ja mitä rajoja on hyvä kunnioittaa. Usein hyvä käytäntö on, että paikalliset toimijat (kuten perinneyhdistykset, kyläseurat, käsityöläisten ringit) ja matkailuyritykset tekevät yhteistyötä, jotta lopputulos on sekä elämyksellinen että aitoudessaan eettinen. Tällöin matkailija voi hyvillä mielin osallistua – ja jopa omalla panoksellaan edistää perinteen säilymistä, esimerkiksi osallistumalla talkoisiin tai kurssille, jossa perinnetaitoja opetetaan.
Aineeton kulttuuriperintö linkittyy myös kestävän matkailun tavoitteisiin. Se tukee matkailun sosiaalista kestävyyttä vahvistamalla paikallisyhteisöjen osallisuutta ja identiteettiä. Kun matkailu rakennetaan paikalliselle kulttuurille, hyöty valuu laajemmalle yhteisöön, eikä ainoastaan ulkopuolisille toimijoille. Myös matkailijoille aineeton perintö tarjoaa henkilökohtaisempia ja merkityksellisempiä kokemuksia verrattuna kasvottomaan massaturismiin. On puhuttu jopa uudistavasta matkailusta (regenerative tourism) – ideana, että matkailu voi jättää kohteeseen positiivisen jäljen osallistumalla paikallisen kulttuurin ja luonnon vaalimiseen, ei vain kuluttamalla niitä. Esimerkiksi matkailijoita voidaan rohkaista istuttamaan puuntaimia paikallisen perinnemaiseman hoitamiseksi tai osallistumaan perinnearkistojen kartuttamiseen tallentamalla vanhoja tarinoita. Tällöin matkailija ei ole vain katsoja, vaan aktiivinen toimija kulttuuriperinnön jatkuvuudessa.
Yhteenvetona: Aineeton kulttuuriperintö on matkailussa keskeinen voimavara, joka antaa matkakohteelle sen henkilöllisyyden. Se tekee paikasta enemmän kuin pelkkien nähtävyyksien kokoelman – se tekee siitä elävän kokonaisuuden, jossa mennyt ja nykyinen kohtaavat. Ammattikouluopiskelijalle, joka suuntautuu matkailualalle, on tärkeää ymmärtää, että menestyksekäs kulttuurimatkailu rakentuu nimenomaan näiden elävien perinteiden ympärille. Kun tunnet oman alueesi tarinat, tavat ja taidot, voit luoda matkailijoille aidosti ikimuistoisia elämyksiä.
LUE TÄÄLTÄ LISÄÄ: Aineeton kulttuuriperintö