Title: Median ja poliitikojen muuttuva suhde
Course: YH01 -Suomalainen yhteiskunta -oppikirjaton kurssi > Section: Osio V: Valta, valtio ja politiikka

Ote ylen verkkosivujen uutisoinnista ”Hallitus jyrää presidentin- uutusteos arvioi, kenelle valta kuuluu Suomessa” Harri Tikkala 18.9.2017

Ote ylen verkkosivujen uutisoinnista ”Hallitus jyrää presidentin- uutusteos arvioi, kenelle valta kuuluu Suomessa” Harri Tikkala 18.9.2017

”Politiikan tutkija Mari K. Niemi ja mediatutkija Elina Noppari tarkastelevat median vallan kasvamista professori Jesper Strömbäckin medioitumisteorian läpi. Strömbäckin mukaan median valta on kasvanut neljän vaiheen kautta.

Ensimmäisessä vaiheessa uutismediat ovat olleet tärkeän poliittisen tiedon lähde kansalaisille sekä poliitikkojen ja kansalaisten vuorovaikutuksen kanava. Toisessa vaiheessa media itsenäistyy vallankäyttäjistä ja kolmannessa vaiheessa sisällöt alkavat muodostua median, eivät politiikan logiikan mukaisesti.

Viimeisessä ja neljännessä vaiheessa median logiikka alkaa etenevässä määrin ohjata poliitikkojen toimintaa.

Tutkijakaksikon mukaan ensimmäinen vaihe Suomessa toteutui jo 1970-luvulla, kun Suomi kaupungistui ja mediat tavoittivat laajasti suomalaisen yleisön. Näin niistä tuli tärkeä tiedonlähde kansalaisille. Tyypillistä tämän aikakauden journalismille oli politiikan asialistan seuraaminen, jolloin poliitikkoihin ei suhtauduttu kriittisesti.

Media pääsi Niemen ja Nopparin mukaan toiseen vaiheeseen Kekkosen viimeisinä elinvuosina. Helsingin Sanomien politiikan toimittajat julkaisivat Tamminiemen pesänjakajat –teoksen, jossa ruodittiin ensimmäistä kertaa kriittisesti Kekkosta.

Median itsenäistyminen aiheutti poliitikoissa vastareaktioita. Presidentti Mauno Koivisto nimitti toimittajia sopuleiksi ja pääministeri Kalevi Sorsa syytti mediaa infokratiasta, jolla hän tarkoitti vallan siirtymistä poliitikoilta medialle.

Media alkoi entisestään kaupallistua 1990-luvulla, jolloin lehdet luopuivat puoluepoliittisista sitoumuksistaan ja MTV oli saanut omat uutislähetyksensä. Medioiden kriteereihin alkoivat nousta termit kuten kiinnostavuus ja viihteellisyys.

Seuraavalla vuosikymmenellä median toiminta alkoi enenevässä määrin määritellä poliitikkojen toimintaa. Puolueet ja etujärjestöt alkoivat palkata viestinnän ammattilaisia hallitakseen julkisuutta.

Sekä Niemi että Noppari sanovat, ettei mediavalta ole suoraviivaisesti vain kasvanut. Mediayritykset ovat joutuneet viime vuosina irtisanomaan työntekijöitä ja samalla viestintätoimistot ovat palkanneet lisää väkeä. Tämä on helpottanut poliitikkojen työtä, sillä heidän viestinsä ovat menneet entistä useammin läpi.

Samalla sosiaalinen media on mahdollistanut poliitikoille sen, että he voivat olla suoraan yhteydessä äänestäjiin.”