Title: 2. Suomen kielen erot eri alueilla: murteet
Course: Kielitietoa ja kulttuuria - ruotsin kielen opinnot korvaava kurssi

Osion tavoitteet ja arviointi

Tavoitteena T1

- Teen havaintoja murteen käytöstä arkipuheessa.

Tavoitteena H3

- Teen havaintoja murteen käytöstä arkitilanteissa.
- Teen jonkin verran havaintoja murteen käyttämisestä omalla alallani.

Tavoitteena K5

- Teen itsenäisesti havaintoja ja päätelmiä murteen käytöstä arkitilanteissa.
- Teen itsenäisesti havaintoja ja päätelmiä murteen käytöstä omalla alallani.

Kieli muuttuu nyt ja tulevaisuudessa

Kielen muutos ei tarkoita vain aikajanan eri vuosikymmenille sijoitettavia eri esineisiin ja ilmiöihin sekä erilaiseen tekemiseen viittaavia sanoja ja erilaisia kielenpiirteitä. Kieli vaihtelee myös nykyhetkessä eri tekijöiden vaikutuksesta. Alueellinen vaihtelu eli murteet, sosiaalinen vaihtelu eli kielen vaihtelu yksilöiden piirteiden, kuten iän ja koulutustaustan mukaan, sekä kielen tilanteinen vaihtelu eli erilaisen kielimuodon käyttö eri tilanteissa tuovat muutoksia kieleen. Esimerkiksi kirjoitettaessa työhakemusta tai tarjouspyyntöä käytetään erilaista suomea kuin puhuttaessa kavereille ja perheenjäsenille (kielen tilanteinen vaihtelu). Sodankylässä, Lapualla, Turussa ja Lappeenrannassa ihmiset puhuvat eri tavoin. Esimerkiksi minä-pronomini muuttuu eri alueille tultaessa mieksi sekä mä- ja mää-sanoiksi (alueellinen vaihtelu, murteet). 15- ja 80-vuotiaat käyttävät usein erilaisia sanoja sekä erilaisia kielen muotoja. (sosiaalinen vaihtelu).

Alueellinen vaihtelu eli murteet

Vielä pari sataa vuotta sitten muuttaminen elämän aikana paikkakunnalta toiselle ainakaan naapuripitäjää kauemmas ei ollut Suomessa yleistä, eikä media, kuten lehdet, televisio ja some, yhdistäneet suomalaisia kuulemaan ja lukemaan samanlaisia tekstejä ja käyttämään samanlaista kieltä. Tästä syystä eri alueille muotoutui samasta kielestä erilaisia kielenpiirteitä ja syntyi erilaista sanastoa. Myös naapurimaissa puhuttavat kielet vaikuttivat kielen erilaiseen kehittymiseen Länsi- ja Itä-Suomessa. Kieleen syntyi murteita, jotka ovat yhä elossa ja tunnistettavissa, vaikka media ja ihmisten muuttaminen ovatkin niiden eroja jonkin verran häivyttäneet ja niitä yhtenäistäneet.

Murre

- on tietyllä alueella puhuttava kielen muoto
    - yksittäisten pitäjien murteet
    - laajemmat murrealueet
- eroaa käsitteestä kieli siten, että
    - saman kielen eri murteiden puhujat voivat ymmärtää toisiaan
    - eri kielten puhujat eivät ymmärrä toisiaan
- ei ole saanut vakiintunutta ja sovittuihin sääntöihin perustuvaa kirjakieltä
- on ensisijaisesti puhutun kielen muoto
- on tapa korostaa identiteettiä
    - esim. Oulun murteen nää-pronomini, joka vastaa yleiskielen sinä-pronominia, osoittaa yhteyttä Oulun seudulle; Lapin ja Itä-Suomen mie-pronomini osoittaa yhteyttä pohjoiseen ja Itä-Suomeen.
- on Suomessa sosiaalisesti hyväksyttyä käyttää useissa eri tilanteissa.

Suomen murteet voidaan jakaa karkeasti kahteen pääryhmään: itämurteisiin ja länsimurteisiin. Itä- ja länsimurteissa on esimerkiksi erilaista sanastoa. Länsimurteissa käytössä ovat yleensä persoonapronominit mä ja mää, kun taas itämurteissa käytetään persoonapronomineja mie, minä ja miä. Muita sanastoeroja ovat esimerkiksi seuraavat: Länsimurteissa käytetään sanoja vihta, suvi, ehtoo, nisu, vadelma, tykönä, viruttaa ja puhua. Vastaavat ilmaukset ovat itämurteissa vasta, kesä, ilta, vehnä, vattu, luona, huuhtoa ja haastaa. Länsisuomalainen tarkoittaa ilmauksella en kehtaa, että häntä nolottaa tai ettei hän tohdi tai rohkene tehdä kyseessä olevaa asiaa. Itäsuomalaiselle en kehtaa -ilmaus tarkoittaa, ettei hän viitsi tai vaivaudu tekemään jotain. Itä- ja länsimurteissa on eroja myös sanojen taivutuksessa ja rakenteissa.